Chrisi, co je s tebou?
Mám te tak ráda.
Ty už me nemáš rád?
Zapracoval jsem na sobe ajsem si toho vedom.
Ale moje žena... Nechce sem ani prijít...
Všechno ji rozruší. Zvonení telefonu,
neco ve zprávách nebo na netu, nákupy.
Uvidí ve výloze upomínkové tricko, a hned je zase bez sebe.
Ajájsem v tom s ní a všechna moje námaha prijde nazmar.
U me je to obrácene.
Vidím to v televizi, na Internetu, nebo ty tricka,
ale cím víc toho vidím, tím mín cítím a mín tomu verím.
Nemyslíte, že bych už ted mela neco cítit?
Lindo, tady je Chris Kelvin. Volám kvuli vašemu vzkazu.
Tento týden mám dva volné termíny.
V úterý v 7 ráno nebo ve ctvrtek v 18.15.
Dejte mi vedet, jestli vám nekterý termín vyhovuje.
Já vím, že to není pravda.
Protože vás znám, a vím, že to není pravda.
Dobre, to jsem rád.
Budeme pokracovat ve stredu.
Prejete si?
Hledáme doktora Chrise Kelvina.
Tahle zpráva ti urcite pripadá divná.
Možnáje to melodramatické,
ale ty jsi jediný, komu v téhle situaci mužu verit.
Musíš mi pomoct.
Potrebuju, abys priletel k Solarisu.
Nedokážu ti popsat, co tady prožíváme.
Nedokážeme se ani shodnout, co se deje.
A co s tím máme delat.
Nejlogictejší by asi bylo odletet.
Ale nikdo z nás nechce.
Proto ti posílám tuhle zvláštní prosbu.
Rekl jsem posádce, že tvoje prožitky
z tebe delají ideálního kandidáta.
Neboj se. Do podrobnostíjsem nezacházel.
Ale je to pravda.
Takže...
Doufám, že k Solarisu priletíš.
Myslím, že bys mel.
Uvidíš, co jsem mel na mysli.
Rád bych byl konkrétnejší, ale, víš...
Poslouchají nás.
Dokážete si predstavit, jaké pozdvižení to zpusobilo v DBA?
Proc tam nepošlete zásahovou jednotku?
Poslali jsme ji. Odmlcela se, když se priblížila k Solarisu.
Nevrátili se.
Na palube prece musí být systém umelé inteligence.
Vypnuli ho.
Spolecnost doufala, že se to vyreší bez úcasti civilistu,
ale tohle jsou evidentne extrémní okolnosti.
Budete muset projít prípravou, ale nebude to nic obtížného.
Samotný let bude automatický. Z velké cásti ho prospíte.
Veríme, že když se dostanete na palubu, presvedcíte je, aby se vrátili.
To si všichni prejí?
Samozrejme.
Zjisti pravdepodobnost F.
Stop. Vrať se.
Snowe.
Kelvin?
No jo.
Nezlob se.
Jménajsou proste...
Ani nevím proc.
Nepujdeš dál?
Nepujdu.
Cíje ta krev u laboratore?
Jo, krev...
To je taková vec.
Katarn.
Prileteli bezpecáci, a on se dal na útek,
a oni mu prostrelili pupek.
Co se stalo Gibarianovi?
Sebevražda.
Kdo ho našel?
Já.
Co se stalo Rhysovi?
To nevíme. Proste jaksi zmizel.
Zmizel?
- Jak mohl zmizet? - No práve.
Nevíme. Víme, že není na lodi.
A... nic víc nevíme.
Kde je doktorka Gordonová?
Doktorka Gordonová. Taje u sebe v kajute,
a doktorka Gordonová te nepustí dovnitr.
Mužeš mi ríct, co se tady deje?
Mužu ti ríct, co se deje.
Ale asi bys z toho nepochopil, co se deje.
Jen s vámi chci mluvit.
Musíte mi slíbit, že nepujdete dovnitr.
Dobre.
Takže?
- Co se stalo Gibarianovi? - Nemluvil jste se Snowem?
- Chci slyšet vaši verzi. - Žádná "verze" neexistuje.
Zabil se.
Proc jste se nevrátili domu? Co se tady stalo?
Co jste našli?
- Kdo vlastne jste? - Jsem poslední pokus o záchranu mise,
než odepíšou tuhle lod a všechny na palube.
Dokud to nezažijete, nemá smysl o tom mluvit.
- Kdo tady ješte je? - Kdo tady ješte je?
Videl jsem nejakého kluka.
Gibarianuv syn.
- Michael. - Jakje to možné?
Myslím, že proto jsi tady ty.
Chci vyslechnout tebe i Gordonovou.
Dobre.
Kolik spánku potrebuješ, Kelvine?
Kolik spánku?
- Jak dlouho vydržíš bez spánku? - Ruzne.
Až to na tebe prijde,
bude se ti mnohem líp spát za zamcenýma dverma.
Delalajsem na tom projektu, ješte než ho NASA prodala DBA.
Mám vystudovanou fyziku.
Melajsem odhadnout ekonomický potenciál Solarisu.
Jestli má komercní využití ajestli je to potenciální zdroj energie.
Ješte jsem sbírala data, když zacal ten cirkus.
Zkontrolovali jste lod, jídlo, vzduch, vodu?
Padesátkrát. Žádná kontaminace ani psychotropní látky.
Jak se cítíte?
Deprese.
Obcas hypomanie a primární insomnie.
Náznaky agorafobie, obsese,
šok, únava, popírání skutecnosti.
- To všechno se dalo ocekávat. - Já vím.
Co mi mužete ríct o tom, co se tady deje?
Jen že chci, aby to prestalo, ale chci to zastavitjá.
Když to zastavím, znamená to, že jsem chytrejší.
Mohl by ses vrátit domu, na tohle všecko zapomenout.
Mužu ti to zarucit.
Víš... Sel bych pres mrtvoly, abych se dostal zpátky.
Ale Gordonová?
Gordonováje proste Gordonová.
Ale uvidím, co se s tím dá delat.
Vydáváme se do vesmíru.
Jsme pripravení na všechno - osamelost, útrapy, vycerpání.
Smrt.
Jsme na sebe pyšní.
Ale když se nad tím zamyslíš, to naše nadšeníje faleš.
Nechceme jiné svety. Chceme zrcadla.
Takže... Jak se má poter?
Skvele. Každý dve hodiny brecí a kadí.
To znám.
Kdy odlétáš?
- Zase to odložili. - To jsem nevedel.
Ješte to neví nikdo.
Vlády hledají kupce. Kdybychom tak mohli lidem ríct, co se deje.
Mne to ríct mužeš. Jsem doktor.
Doktore, pri studiu Solarisu jsme zjistili zajímavou vec...
Ta planeta reaguje. Skoro jako by vedela, že ji pozorujeme.
Nedokážeme si to vysvetlit.
Posloucháš me, Chrisi?
Takže...
Bež za ní. Jmenuje se Rheya, je trochu komplikovaná, ale prý to stojí za to.
Treba potrebuje psychiatra.
A kdo ne?
Nezkažte to.
Zacnete vy.
Už jsem zacala.
Opravdu?
Odolám pokušení a nezeptám se vás na tu kliku.
- Vždycky odoláváte pokušení? - Vždycky ne.
Zkuste poezii.
"A smrt nebude mít žádnou moc."
Thomas.
To ale není moc šťastná básen.
V tom vlaku jste nevypadala zrovna šťastne.
Nebylajsem šťastná.
A dneska?
Den ješte neskoncil.
Do prdele.
Jájsem vzhuru.
Kde ses tu vzala?
Jak to myslíš?
Kde si myslíš, že práve jsi?
Doma.
Kde je "doma"?
S tebou, tam, kde bydlíme.
A vzpomínáš si, že jsme spolu byli nekde jinde?
- Vnašem byte. - Popiš ho.
Je tam hrozná tma.
A na zdech nejsou žádné obrazy.
Nikde žádné fotografie.
Dokonce ani na lednicce. To mi pripadalo trochu zvláštní.
Pamatuješ si, kde jsme se poprvé videli?
Ve vlaku.
Jájsem tak ráda, že jsem s tebou.
Mám te tak ráda.
Ty už me nemáš rád?
Musím se na neco zeptat posádky.
Nenechávej me tu.
Proc?
Nevím.
To je v porádku.
Proc sedíš tam?
Mužu si sednout k tobe?
KOMORA UVOLNENA
UZAVRENO
Co to bylo?
To je otázka.
Ješte jsme na to neprišli.
Kde je tvuj návštevník?
Nevím. Prestal se objevovat.
- Kdo to je? - Muj bratr.
Kdo to byl?
Moje žena.
Mrtvá?
Jak se jmenovala?
Vrátí se?
Chceš, aby se vrátila?
- Není. - Ale je.
- Není. Je to škvára. - To zjistíme jednoduše.
Mužeš to nekomu nabídnout, uvidíme, jestli to nekdo vydá.
To ješte nic neznamená.
Takže váhu májenom tvuj názor?
To je šílenství.
- Tohle je šílenství. - Mne se líbí.
Podtrhují moje cervené oci.
Videl to tvuj otec?
- Líbilo se mu to. - Co ríkal?
Že se mu to líbí.
Ten jen tak neco nepochválí.
- Nemyslíš, že to neco znamená? - Nemužeme mluvit o necem jiném?
Dobre. Kdy se vezmeme?
Kdykoliv to reknu, obrátíš to ve vtip.
Já vím. Promin.
Je to pro me težká vec.
Delám neco špatne?
Ne, o to vubec nejde.
Když to budeš porád odkládat, já se za 15 nebo za 20 let prestanu ptát.
Tak to mám spoustu casu.
Krome té básne, kterou jsi mi recitoval, když jsme se potkali...
Tenkrát, jakjsi me balila.
To jiste. Jakou básnicku máš nejradši?
Od Dylana Thomase? No, tak to máme...
Tu jeho nejslavnejší, která zacíná:
- Kocka leze dírou... - Jsi nemožný.
Nevezmu si te.
Ale vezmeš.
Musíme nekoho zvát?
Meli by u toho být svedkové.
Jinak by nám to nikdo neveril.
Když jsem byla malá, vymyslelajsem si kamaráda Mikašeliho.
Bydlel pod tapetou v rohu pokoje.
Chodilajsem ho navštevovat. Viselajsem na nem. Bylajsem jedinácek.
On byl jako muj sourozenec.
Prali jsme se spolu a hádali a vubec.
Behem nekolika dalších let se mnou máma prestala komunikovat.
Komunikovala se mnou jenom jako Mikašeli, a psala mi dopisy.
Vubec jsme spolu nemluvily. Samozrejme, že byla blázen.
Ale bylo to zvláštní dospívání.
Našla sis správného muže.
No práve. To je práve nádhera.
Jsem to já.
Tohle si nepamatuju.
Kdy sis to udelal?
Tesne predtím, než jsem odletel sem.
- Bylajsem s tebou? - Ne.
Vlastne si nic nepamatuju.
Jenom tebe.
Bylajsem nemocná?
Dá se to tak ríct.
Byli jsme každýjinde?
Jak dlouho?
Pár let.
Byl jsi sám?
Bylo to težké?
Snazší než být s jinou.
Myslel jsi na me?
Ano.
Co je to tam venku?
Solaris.
Proboha, ano.
Nemužu si vzpomenout, jakjsem se sem dostala.
Priletelajsem s tebou?
- Nevím, jak ses sem dostala. - Jak to myslíš?
Probudil jsem se, a bylajsi tu.
Vcerajsem tu nebyla?
Oblékneš se?
Dnes vecer si toho lidi všimnou.
Když tam nebudeš, všimnou si toho.
Snesu to všecko. Jakjsi náladová, neklidná,
každé tri mesíce máš novou práci, všecko.
Ale nesnesu, že se prede mnou schováváš.
Proc to deláš?
Chceš tady být?
Musíš mi pomoct.
Už to nezvládnu sám.
Celého toho slavného Boha si vysnili lidé.
Zvírátko s malým mozkem.
Prirkli jsme mu dokonce lidská omezení.
- Vymýšlí, tvorí... - Já mluvím o vyšší inteligenci.
To zase mluvíš o tom dedovi s bílou bradou.
Prirklajsi lidské vlastnosti necemu, co není clovek.
Jako my všichni.
Vem si všechny prvky známého vesmíru a dost casu - naše existence je nevyhnutelná.
Stejne jako stromy nebo žraloci.
Jsme matematická pravdepodobnost, nic víc.
Jak vysvetlíš, že ze všech tvoru jsou si jenom lidé vedomi své smrtelnosti?
To se nedá vysvetlit. To neznamná, že je Buh.
Možná máme náboženství vrozené.
Papeže delá úžasná žena...
- Omluvte me. - Psychiatr nihilista. To se nekde ucí?
Zatím ne.
Vidíš? Aspon je s ním legrace.
Kam jsi odešla?
Pryc od tech idiotu.
Jsou to mí prátelé.
Musím s tebou omluvit.
Co se stalo?
Nechápu, co se deje.
Ajestli to chápu, neumím se s tím vyrovnat.
Jak to myslíš?
Nejsem taková, jak se na sebe pamatuju.
Aspon si nejsem jistá.
Vzpomínám si na události, ale nevzpomínám si, že jsem u nich byla.
Nevzpomínám si, že jsem ty veci prožila.
Opravdu se to snažím pochopit.
Napadají me porád zvláštní myšlenky.
Nevím, odkud pocházejí, a mám strach.
A nevím, co se deje. Co se podle tebe deje?
Mela by sis odpocinout. Vem si tohle.
Ty to nechápeš.
Já takhle nemužu žít. Nechápu, co se práve ted deje.
Ty prášky... Na ty si vzpomínám. Pamatuju si je.
Ale nevzpomínám si, že jsem je videla.
Že jsem tam byla.
To je únava. Vyvolaná stresem.
Na to se berou ty prášky.
To prejde. Promluvím s Gordonovou a Snowem. Vrátíme se na Zemi.
Bude ti dobre.
Hned se vrátím. Vydržíš to sama?
Dvere se zamykají zevnitr. Bude tu úplne bezpecno.
Urcite to vydržíš sama?
Ptáš se porád dokola.
Ano, vydržím to.
Zustan tady.
Delal jsem si hrozný starosti.
S tímhle fešákem. Ale ted si delám ješte vetší starosti o tebe.
Zvlášť po té první... Cos poslal tu první pryc.
Byl jsi dost...
Není divu, že jsi z toho vedle.
Ona se o tom nesmí nikdy dozvedet. Rozumíš?
Ríkám si, jestli mužou otehotnet.
Kam jdeš?
- Tady nemužu být. - Cože?
Melajsi mi to ríct.
- Bylo by to prece jedno. - Opravdu?
Chrisi, muselajsem to udelat. Prece me znáš.
Netušilajsem, že budeš takhle reagovat.
Poslouchej me.
Co se tím zmenilo? Ani jsem nevedela, že bys chtel.
Proc bych mel chtít díte, nebo neco, co by oživilo tenhle dum?
Prestan.
Ty to nechápeš.
Já netušila, co to s tebou udelá. Nemužu bez tebe žít.
Tak nežij.
Pusť me.
Chceš premluvit Gordonovou. Co když Gordonová a tvoje hezoucká žena...
Je hezká, ne? Jasne, že je tvoje žena hezká.
Co když se dají dohromady? Ríkám si - ženské.
Máme tady ženskou, a ženskou.
Když se ženský daj dohromady, co se bude dít?
Budou se dít ruzný divný veci.
Ale dobrý.
Divný, ale hezký veci. Všechno se vyreší.
To je muj plán. Co ty na to?
To bych si musel promyslet.
A smrt nebude mít žádnou moc.
Ti, kterí zemreli,
s lidem vetru a s mesícem splynou.
Až maso z kostí opadá a kosti v prach se rozpadnou.
Jen hvezdy zárivé zbydou z jejich tel.
Ani v šílenství rozum je neopustí.
I morská hlubina na hladinu je propustí.
I když milenci zmizí, láska zustane.
A smrt nebude mít žádnou moc.
Tys me našel.
Vrátil jsem se pro tebe.
Tenkrátjsem se vrátil.
Promin.
Dost teorií.
Ty návštevy. Jsou, nebo nejsou složení ze subatomových cástic?
Nevím to urcite.
Co bys rekl?
Nejspíš ano.
Co je stabilizuje?
Co myslíš?
Možná Higgsovo pole.
Takže když vytvoríme negativní Higgsovo pole a pošleme na ne Higgsovy antibosony,
mohli by se rozpadnout?
Možná. Ale chtelo by to hodne energie.
Vypneme všechny vedlejší palubní systémy.
Ale je to jenom teorie. Možnáje to krok vedle.
- Uvidíme. - A výsledky odvezeme na Zemi.
Co když nás budou sledovat?
Co když se na Zemi v masovém merítku spustí to, co se deje tady?
Nevidíte to jako problém?
Myslím, že je chyba to podcenovat.
Treba to chce, abychom se zbláznili a pozabíjeli.
Opravdu si myslíte, že kvuli tomu tu jsou?
Má to takovou moc, že nás to už dávno mohlo treba znicit.
Prijdte za hodinu do laboratore.
- Nedovolím vám to. - Jak me zadržíte?
- Jak mi zabráníte odvéztji na Zemi? - Tu druhou vyzvedneme cestou?
Nebude to težké. Vypocítáme její dráhu. Zabere to zhruba den.
O cem to mluví?
- O nicem. - Možná už jí došel kyslík.
Možná ho nepotrebují.
O cem to mluví?
Vy jste jí to nerekl?
Co jsi mi nerekl?
- Už jsi jednou prišla. - Zbavil se te.
Cože?
Poslal jsem te pryc.
Do vesmíru.
Proboha.
Nesahej na me.
Nechápal jsem to.
Prestan.
Ceho jste tím chtela dosáhnout?
Nemel byste si s nimi nic zacínat.
Manipulují s vámi.
Kdyby byla ošklivá, nechtel byste ji tady. Proto není ošklivá.
Onaje zrcadlo, které odráží vaše myšlenky. Vy jí dáváte vzorec.
- Je živá. - Není to clovek.
Zkuste to pochopit, pokud jste toho vubec schopen.
A co ten váš návštevník? Kterého jste ochotná bez váhání zahubit?
Kdo je to? Co je to?
Je schopen cítit? Muže se vás dotknout?
Mluví?
V téhle situaci nám morálka nepomuže.
Vaše ženaje mrtvá.
Jak si mužete být tajistá o pojmu, který nechápete?
Onaje kopie.
A znovu vás svádí.
Jste nemocný.
Zpátky ji s sebou nevezmeme.
Nech zhasnuto.
Ty myslíš, že se ti zdám.
Ty nejsi Gibarian.
Tak kdo jsem?
- Loutka. - A ty ne?
Možnájsi moje loutka.
Ale jako všechny loutky si myslíš, že jsi clovek.
O tom loutky sní - že se stanou clovekem.
Proc ses zabil?
V tu chvíli mi to prišlo jako dobrý nápad. Ted myslím, že to byla chyba.
- Co tvuj syn? - To není muj syn. Muj syn je na Zemi.
A tohle není tvá žena. Oba patrí k Solarisu. Nezapomen na to.
Co od nás Solaris chce?
Proc myslíš, že musí neco chtít? Proto musíš odletet.
Pokud si myslíš, že existuje rešení, umreš tady.
Nemužu ji opustit.
Nejak to vyreším.
Nechápeš, co ti ríkám?
Neexistují rešení.
Jenom volby.
- Co se stalo? - Vypila tekutý kyslík.
Je mrtvá.
Porád si na to nemužu zvyknout, ta zmrtvýchvstání.
Proc jsi to udelala?
Neríkej mi tak.
Má to dve složky.
Urychlovac protonu a modulátor hmoty a fáze.
Úpravou frekvence získám stopy Higgsových antibosonu pri 90 GHz
a skoro cistý paprsek pri 160 GHz.
Zkusilajsem to na toho svého.
Co se stane?
Zmizí. Jdou tam, odkud prišli.
Ona to chce.
Nedovolím jí to.
Prijde za mnou, až budete spát.
Tak nebudu spát.
Nechápeš to? Vzniklajsem z tvých vzpomínek na ni.
A v tom je ten problém. Já nejsem celá.
Svým vzpomínkám vládneš ty.
Takže i když si neco pamatuješ špatne, já taková budu.
Chci se zabít, protože si me tak pamatuješ.
Muj hlas zní tak, jak si ho pamatuješ.
Já neverím, že musíme znovu prožít minulost.
Myslím, že se mužeme rozhodnout udelat veci jinak.
Když jsi mi rekla, že beze me nemužeš žít, nevnímal jsem to, protože jsem se vztekal.
Ted mám možnost tu chybu napravit, a ty mi musíš pomoct.
Ale jsem doopravdy Rheya?
Už nevím.
Vidím jenom tebe.
Stvorilo me to.
A stejne s tím nemužu komunikovat.
Ale musí me to slyšet.
Musí to vedet, co se se mnou deje.
A my dva bychom museli dojít k nejaké dohode,
k nejaké...
nevyslovené dohode o tom...
že vlastne nejsem clovek.
Dovol jim, aby na me použili ten prístroj.
Pak se mužeš vrátit na Zemi a ríct všem o Solarisu.
Ne.
Jedine tohle rešení dává smysl.
Nikdy bychom spolu nemohli žít na Zemi.
Ty to víš.
Nešlo by to.
A tohle? Co je tohle za život?
Být tu polapení, to není život.
Nevím, jak to nazvat.
Nic víc nemáme.
Mne to stací.
Musíš si odpocinout.
Onemocníš z toho.
- To je mi jedno. - Lehni si na chvilku.
Prosím te. Musíš si odpocinout.
Víte prece, že nejsem clovek. Tak ceho se bojíte?
Samozrejme ten prístroj mužete použít.
Není to vražda. Samajste to ríkala.
Byl to váš nápad.
Chris mi neverí.
I když milenci zmizí, láska zustane.
A smrt nebude mít žádnou moc.
Chrisi, Gordonová za nic nemuže.
Není to její vina. Prosilajsem ji, aby to udelala.
Takhle je to lepší.
Našlajsem svuj dopis na rozloucenou.
Dívalajsem se do tvých vecí.
Tu stránku vytrženou z básnické sbírky.
A uvedomilajsem si...
Já nejsem ona. Nejsem Rheya.
Ale vím, že jsi me miloval.
Vím to. Cítilajsem to.
Ajá miluju tebe.
Prála bych si, abychom s tím citem mohli žít naveky.
Možná existuje místo, kde by to šlo.
Ale vím, že to není na Zemi.
Ani na téhle lodi.
Víc ti ted nemužu ríct.
- Vy jste ji zabila! - Ne ji. To.
- Prosila me. Nebolelo to. - Ona se vrátí.
- Nevrátí. - Proc jste jí to dovolila?
Není to clovek.
Ať je to cokoliv, není to clovek a ohrožuje me to.
Ajá chci vyhrát. Chci, aby vyhráli lidi. Na cíjste strane?
- Co to deláte? - Aktivuju pocítac. Vracím se domu.
- Jájsem to vedela. - Jak dlouho je podle vás mrtvý?
Težko ríct, v takové zime.
Zaútocil na me.
Najednou jsem tam byl. Proste jsem tam byl.
A nevedel jsem, jakjsem se tam octl, ani kdo jsem nebo co se deje,
ale než jsem si to stacil prebrat...
Co se to ke mne žene?
Co mi to chce udelat?
Aha, chce me to sejmout.
Zmátlo me to... Tomu ríkám zmatek, když na me nekdo beží...
Muj uvítací výbor, upadl ti nuž a už to bylo.
A pak zjistím... Když se podívám, je to...
Prežiju prvních 30 vterin téhle existence tím, že nekoho sejmu.
Sejmu nekoho, kdo byl shodou okolnostíjá.
Vetšina lidí v takové situaci by se...
Nevyznala by se v tom. Ale tohle je aspon... Tohle je skvelá príležitost.
Co když je to dar? Jájsem dar.
Vezmeme na nej ten Higgsuv prístroj.
To nestihnete.
Proc myslíš?
Co jsme poprvé spustili ten slavnej Higgsuv prístroj,
Solaris zacal exponenciálne rust.
Možnájste si všimli, že jsme ted k nemu mnohem blíž.
Je to proto, že pritahuje všechno ve svým gravitacním poli.
A mimochodem, ten prístroj taky vycerpal palivový clánky.
Mužu neco navrhnout?
Proste me tady porádne zamknete a odleťte v Aténe.
A pripoutejte se.
Prepínám na vnitrní zdroj.
Spouštím diagnostiku clánku.
Proverka nízkoziskové antény.
Zamerit a kalibrovat smerovou anténu.
Odtlakovat. Aktivovat všechny turbíny.
Uvolnit všechny vnejší kotvícíjistice.
Izolovat prívody paliva k motorum.
Zeme.
Dokonce i to slovo mi ted pripadá cizí.
Neznámé.
Jak dlouho jsem byl pryc?
Jak dlouho už jsem zpátky?
Záleží na tom?
Snažil jsem se objevit rytmus sveta, kde jsem kdysi žil.
Nechal jsem se unášet proudem.
Tiše a soustredene jsem pozoroval.
Ze všech sil jsem se snažil usmívat,
prikyvovat,
stát
a provádet miliony gest, z kterých se skládá život na Zemi.
Ucil jsem se ta gesta, dokud se z nich znovu nestaly reflexy.
Ale pronásledovala me myšlenka, že jsem si ji zapamatoval špatne.
Že jsem všechno pochopil špatne.
Odtlakovat. Aktivovat všechny turbíny.
Uvolnit všechny vnejší kotvícíjistice.
Izolovat prívody paliva k motorum.
Jsem živý, nebo mrtvý?
Takhle už uvažovat nemusíme.
Ted jsme spolu.
Všechno, co jsme udelali, je odpušteno.
Všechno.